Dr. Alexander Hartdegen PRAKTISK MEKANIKK & INGENIØRFAG
Er det ikke noe du glemmer?
-Den tredje differensialkoeffisienten. -Ikke den.
-I kveld. -Hva?
Emma?
-Hva er klokken? -Nesten fem.
Både mitt konsept for å benytte sol- energi og mikroenergibølger, forkastet.
Rektor foreslår at jeg fokuserer på noe som kan hjelpe mennesker, som hans-
-studie om fordelene ved tobakksrøyking.
Problemet er at ideene dine er litt for radikale.
Problemet er fakultetet, de er dinosaurer.
De er utslettet, de vet det bare ikke.
De vil bli oppdaget av en arkeolog som ikke vil vite hva han skal mene om dem.
Med sløve små øyne blottet for. . .
Alex, det er ditt første år som professor. Vær mer konservativ.
Du høres akkurat ut som min far.
Se på dem, alle i like bowlerhatter.
Vil du at studentene dine skal ende opp sånn?
Jeg vil at de skal være forberedt på verdens realiteter.
Ikke jeg. Jeg vil at de skal løpe ned gaten og slå av alle bowlerhattene.
Mrs. Watchit!
Bevares, herren er hjemme.
-Fikk du hentet den? -Hallo, Mr. Philby.
Hallo, Mrs. Watchit, du ser da pigg ut.
Det må være treningen jeg får av å tråkke opp og ned trappene.
-Fikk du hentet den? -Jeg fikk hentet den.
Men tro ikke et øyeblikk at jeg lar deg gå ut i den møkkete jakken.
Gå inn og skift.
Du har fått enda et brev fra den irriterende lille mannen.
Sett i gang, slå den på.
Den vil hjelpe folk til å beholde tennene til de er i førtiårsalderen.
Du burde overveie å få den der renset.
Hvem har tid? Hvordan visste du det med Molly?
-Visste hva? -At dere var ment for hverandre?
Hun laget den beste kjøttpaien jeg har smakt.
Har du ikke et romantisk bein i kroppen?
Nei. Jeg er bare bowlerhatt.
Hvorfor kaster du bort tid på den tullingen?
Han har noen interessante ideer.
En professor på Columbia burde ikke brevveksle med en tysk bokholder.
Patentkontorist, ikke bokholder.
Jeg tror Mr. Einstein trenger all den støtte jeg kan gi ham.
Jeg undres om vi noen gang vil gå for langt?
-Med hva? -Med dette.
Med alt dette.
Noe sånt finnes ikke.
-Greit. Hvordan tar jeg meg ut? -Elegant, faktisk.
Lykke til i kveld. Hun er en flott pike, hun har vært bra for deg.
Og vær ikke bekymret, du lukter fremdeles forførerisk av kritt.
Må skynde meg.
Sånn ja. Du ser jo for en gangs skyld ut som en skikkelig herre.
Ja, håp det. Hvis Emma sier nei, så er du den neste.
Jeg dåner allerede.
Greit, ønsk meg lykke til.
Takk.
Friske blomster! Friske blomster!
-Blomster, sir. -Ikke i kveld, takk.
Nei, jeg lovte henne blomster.
Praktfull.
Praktfullt bortkastede penger. Greia svikter til stadighet.
-Trenger du skyss? -Ja, ja.
Hvordan holder du temperaturen stabil?
Det er en pakning på brennstoffregulatoren.
Mange takk. Jeg skal gi deg en kjøretur før den svikter igjen.
-Jeg har en avtale. -En annen gang da.
-Vi kjører her nesten hver kveld. -Ja visst.
-Skaff deg hest! -Ja, ja.
Alexander!
Du er sent ute, professor.
Jeg kom så fort jeg kunne.
Den er siste mote i Paris, men jeg fikk den for fem dollar på Macys.
-Tåpelig, er den ikke? -Veldig tåpelig, jeg liker den.
Vel, hvor er de?
-Hva? -Blomstene.
Du lovte meg blomster i kveld, husker du ikke det?
Unnskyld, jeg ble distrahert.
Det var noe nytt.
Emma, jeg må snakke med deg.
Skal vi spasere gjennom parken?
Ja.
Professor, du skjelver. Jeg håper at du ikke brygger på noe.
Vel, jeg er redd for det.
Jeg sover ikke særlig godt.
Selv når jeg er våken får jeg ikke gjort stort.
Jeg orker ikke spise eller gjøre noe som helst mer.
Det verste er at jeg ikke vet om jeg noensinne vil bli frisk.
Jeg tror at det bare finnes én kur.
Og det er at du gifter deg med meg og lever resten av livet sammen med meg.
Emma, jeg vet at det er det rette.
Vi er ment for hverandre. Det er det eneste jeg aldri har tvilt på.
Alex!
Vent, jeg har noe til deg.
Øyeblikket holder på å dø.
Jeg vet det. Vent litt.
Det er ikke en diamant.
-En månestein. -Det er fødselssteinen din.
-Jeg trodde. . . -Du trodde riktig.
Jeg kunne gråte.
Jeg kunne ikke la være å høre det.
To kjekke unge mennesker som begynner-
-på livets vei.
-Jeg ønsker dere alt godt. -Takk.
Og selv om jeg hater å gjøre dette, så rørt som jeg er-
-av kjærlighetsløftene deres-
-så må jeg få pengene deres nå.
Og smykkene også.
Dere kan vel kalle dette den første humpen på veien til ekteskapelig lykke.
-Jeg forstår ikke. -Lag ingen scene.
Det er ingen grunn til det. Gi meg bare lommeboka.
Hører du meg, gutt?
Greit, greit.
Her, det er alt.
Og klokka di.
Og hanskene.
Og ringen.
Nei.
Jeg er redd for det, kjære. Kanskje han kjøper en diamant til deg nå.
Vær så snill, ikke den.
Hvorfor gjorde du det? Det er jo bare en ring.
Emma.
Emma!
FIRE ÅR SENERE
Hva?
Sir, Mr. Philby er her.
-Her? -Han insisterte på å komme.
Be ham gå. Jeg er opptatt.
Jeg vil ikke gå, Alex.
Herregud, hva har skjedd med deg?
Jeg har arbeidet.
Du husker hva det er. Du pleide å bry deg om arbeidet ditt.
Jeg bryr meg mer om livet mitt, og ditt.
Jeg kom hit hver dag etter begravelsen.
Og hver uke, og hver annen måned.
Så sluttet jeg å komme. La du engang merke til det?
Det gjorde meg vondt, Alex. Dypt.
Så hvorfor er du her nå?
Det er en del ting jeg må si til deg.
Du er bekymret, det vet jeg. Jeg hører det av Mrs. Watchit hver dag.
Men virkelig. . .jeg vil at du skal gå nå.
-Nei, ikke når du gjemmer deg her. -Jeg gjemmer meg ikke.
Mrs. Watchit sier at du er her dag og natt.
Vil du være snill å stå stille og se på meg!
Det var ikke din skyld.
Nei.
Det var ikke min skyld.
Kanskje vi skulle skylde på Mrs. Watchit som hentet den hos gullsmeden.
Eller gullsmeden fordi han laget den.
Eller den stakkars jævelen som gravde den opp av jorden.
Kanskje jeg skulle skylde på deg som presenterte meg for Emma.
Alexander, ingenting kan forandre det som skjedde.
Nei, du tar feil. For jeg skal forandre det.
Jeg er takknemlig for at du bryr deg om det.
Men jeg ber deg om å ha tro på meg.
Jeg vil ha tro på deg, Alex, men-
-hva holder du på med her?
Jeg skal si deg noe.
Kom til middag om en uke, så skal jeg vise deg det.
-Bli med meg hjem nå. . . -Hørte du ikke hva jeg sa?!
Jeg kan ikke holde opp nå når jeg er så nær.
Greit, da fortsetter vi denne samtalen om en uke.
Om en uke vil vi ikke engang ha hatt denne samtalen.
TIL ALEXANDER FOR ALLTID EMMA
Takk, min gode mann.
Du er tidlig ute. Det er første. . .
Jeg ville snakke med deg.
Vel, hvor er de?
-Hva? -Blomstene.
Du lovte meg blomster i kveld, husker du ikke det?
Du slutter aldri å overraske meg.
Emma, jeg må snakke med deg.
-Skal vi spasere gjennom parken? -Nei.
Nei, la oss dra inn i byen.
-Hva er det? -Ingenting, la oss bare skynde oss!
Å løpe er greit for deg. Du har jo ikke korsett på deg!
Bleeker Street, og få opp farten!
Å, så galant du er.
Professor, du skjelver. Jeg håper at du ikke brygger på noe.
Nei.
Jeg har det bra.
Jeg har det fantastisk.
Jeg går bare på gaten sammen med deg igjen.
-Men vi gikk for bare tre dager siden. -Ikke sånn som dette.
Aldri sånn som dette.
-Jøss, se på den. -Jeg har sett den.
Nå vet jeg at du er syk. Du lar være å granske en ny innretning.
Det er bare en maskin.
Alexander, fortell meg hva som foregår. Er det noe i veien?
Nei.
Nei. Emma, hør på meg.
Jeg må gå fra deg nå, men jeg vil at du skal gå rett hjem og bli der.
Jeg lover å komme senere i kveld og du vil ikke forstå meg.
Jeg vil være lei for at du ikke møtte meg i parken, men du må stole på meg.
Alt skal bli bra.
Men du skal vite hvor høyt jeg elsker deg. Hvor høyt jeg alltid vil elske deg.
Greit.
Men først, hvor er blomstene mine?
Blomster skal bli.
Vent her. Ikke rør deg.
-Kan jeg hjelpe deg, sir? -Ja, et dusin roser, hvite.
Nei, røde.
Rolig. Rolig.
Jeg ser etter professor Hartdegen.
Alex, jeg er. . .
Jeg er så lei for det.
Det var ikke meningen at dette skulle skje.
Naturligvis ikke.
Jeg vet at det ikke er noe jeg kan si.
Vi var ute av parken, Philby. Vi var trygge.
Hvorfor kan jeg ikke forandre det?
Jeg kunne komme tilbake tusen ganger.
Og se henne dø på tusen måter.
Jeg forstår ikke.
Jeg kan ikke finne svaret her.
Ikke her.
Ikke nå.
FRAMTIDEN ER NÅ
...framtiden er nå!
Hei, venner, siste nytt om fritidsboliger på månen.
Våre ingeniører forbereder nå den første megatonn-sprengningen-
-for å bygge underjordiske fritidsboliger på månen.
Tenk dere å fiske i et velfylt Stillhetens Hav.
Og spille golf på vår nye konkurranse- bane, hvor Neil Armstrong Open spilles.
1500 meters slag uten problemer.
Med en sjettedel av Jordens tyngde- kraft, er dere tilbake på dansegulvet.
Så kontakt Måneboliger i dag og reserver ditt eget stykke av himmelen-
-for framtiden er nå.
Det finnes restriksjoner. Kontakt Måneboliger.com for detaljer.
-Hei. -Hallo.
Fin dress.
Veldig retro.
Takk.
Den der lager sikkert en helsikes god cappuchino.
Den dingsen.
Ser deg.
Hør etter, klasse 23, kan vi samle oss? Vår neste stopp er antikviteter.
Sørg for at mikroskannerne er klare til nedlasting.
To og to, rett dere opp.
Tommy, gjør du det der igjen, så endrer jeg DNA-sekvensen din. Marsj nå!
To og to. Rett dere opp.
Velkommen til Vox Systemet.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Å, jeg så deg ikke.
Det virker som om jeg alltid har den effekten. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Hva er den der?
Det er min fotoniske huskebank, eller PMC som vi sier i bransjen.
Her borte, sir.
Hva er du?
Jeg er bibliotekets informasjonsenhet, Vox-registrering NY-114.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Et slags stereoptikon.
Stereoptikon? Nei, sir.
Jeg er en fusjonsdrevet fotonikk med visuell og verbal tilknytning-
-til alle databaser på planeten.
Fotonikk?
En samling av all menneskelig viten.
Hva vil du spørre om?
-Fysikk? -Aha! Vi går inn i fysikk.
Mekanikk?
Dimensjonal optikk, kronografi-
-temporær årsak og virkning, temporære paradokser.
-Reise i tiden? -Ja!
-Vi slår opp i Science Fiction. -Nei, praktisk anvendelse.
Spørsmålet mitt er, hvorfor kan man ikke forandre fortiden?
Fordi man kan ikke reise inn i fortiden.
-Hva om man kunne det? -Man kan ikke det.
Det er noe du kan tro meg på.
Vi går inn i det som er skrevet av lsaac Asimov, H.G. Wells, Harlan Ellison-
-Alexander Hartdegen.
-Fortell meg om ham. -Alexander Hartdegen, 1 869 til 1 903.
Amerikansk vitenskapsmann, kjent for eksentriske postulater.
Etterlatte skrifter inkluderer forsøk på å lage en tidsmaskin.
Fortell meg om tidsmaskinen.
Tidsmaskinen ble skrevet av H.G. Wells i 1 884 og senere-
-filmatisert og satt opp som musikal på Broadway. . .
-Det er ikke det jeg mener. -Vil du høre musikken?
Nei.
Takk, det holder lenge.
Skal det være noe mer?
Nei, jeg tror jeg kan få vite mer om noen hundre år.
Lev lenge og vel.
-Hvor er evakueringssenteret ditt? -Du er arrestert.
Rekk meg hendene, sir, håndflatene mot hverandre.
Du vil bli holdt i forvaring inntil senteret klarerer deg for transport.
-Vent, vent! -Ta det med ro!
Vi må vekk herfra!
-Hvordan har dette skjedd? -Månen. Få opp farten!
-Det er umulig. Hva har skjedd? -Har du levd under en stein?
Ja, jeg har levd under en stein. Fortell meg det!
Sprengninger for månekolonien ødela banen.
Månen går i oppløsning, greit? Kom igjen.
Glem ham, kom igjen!
Emma?
Hallo?
Hallo.
Vær ikke redd.
Vent, ikke gå.
Vent!
Jeg vil bare snakke med deg.
Beklager, jeg forstår deg ikke.
Forstår du det jeg sier?
Ja.
Lex. Steinspråket.
Steinspråket?
Men du forstår meg. Forstår du meg?
Vi lærer det alle sammen når vi er unge.
De 'toréjen'. Glemmer. De glemmer det.
Men jeg underviser i det.
Hva sier han?
De prøver å finne ut om vi bør kaste deg i elven.
Fortell meg sannheten kvikt. Hvor kommer du fra?
Vel, faktisk herfra, men ikke fra nå. . .
Jeg har bygd en maskin som gjør at jeg kan reise gjennom tiden.
Jeg er fra fortiden.
Jeg fortalte dem at du har slått hodet ditt og at du er-
-en vandrende idiot.
-Hva gjør dere? -Forbereder oss til mor.
Natten.
Jeg blir med deg.
-Eloi? -Hva heter ditt folk?
Du kan vel kalle oss New Yorkere.
New Yorkere.
-Er de vennligsinnede? -Inntil du snakker til dem.
Fortell meg om landsbyen din.
Det er et meget travelt sted. Alle ser ut til å ha hastverk.
Alle har like bowlerhatter.
Små runde ting på hodet.
Hva gjør du der?
Jeg var lærer, som Mara.
-Og jeg lager ting. -Jeg også.
Jeg laget en 'sesséquinétan' sammen med min far. Vi bruker den ennå.
En 'sesséquinétan'?
Mara, 'deréen jenéwen len'?
Trappetrinn av tau.
En taustige.
Vi kan lage en. Jeg skal lære deg det.
Vil du fortelle meg mer 'lonéel', neste dag?
I morgen? Ja, det skal jeg gjøre.
Kan du ta vare på denne for meg i natt?
Takk.
God natt.
Kalen vil trette deg ut hvis du lar ham holde på.
Han har alltid stilt spørsmål.
Foreldrene våre var strenge, men han er sånn.
Hvor er foreldrene dine?
De har forlatt dette stedet.
Beklager.
Du hadde rett, Philby. Jeg gikk for langt.
Sitt sammen med meg.
Mara, hvorfor haler dere opp båtene om natten?
Er dere redde for at de skal bli stjålet?
Stjålet?
-Jeg kjenner ikke det ordet. -Redde for at noen skal ta dem?
Det er bare tryggere på denne måten.
Må du gjøre ting for å bli trygg der du kommer fra?
Selvfølgelig. Ja.
Eller når du kommer fra.
Så jeg er ikke bare en vandrende idiot.
Colémar.
Kanskje vi kunne finne noen i morgen?
Blomster?
-Er alt i orden med ham? -Han hadde en drøm.
Jeg også.
Jeg gikk gjennom jungelen og. . .
Og du så en form foran deg.
Et ansikt som-
-ropte navnet mitt.
Vi har alle den drømmen.
-Alle sammen? -Ja. Sov nå.
Du er ikke frisk ennå.
Hva betyr det ordet, ''morlock''?
Et barns drøm.
Ikke noe mer.
Sov nå.
Rådhuset BROOKLYN BRIDGE
Vi har sånne steiner mange steder.
Dette er rommet hvor foreldrene mine lærte meg det.
Hvorfor lærer dere dette språket hvis dere ikke bruker det?
Det er en tradisjon som går i arv.
En gang betydde det noe.
Det må være her av en grunn.
''En generasjon går bort og en annen kommer.
Men Jorden er evig. ''
Hvorfor er du kommet hit?
Hvorfor har du reist gjennom tiden?
For å få svar på et spørsmål.
Et spørsmål?
Ja, hvorfor kan jeg ikke forandre fortiden?
Hvorfor skulle du ville det?
Du har mistet noen.
En du elsket svært høyt.
Mara, hvorfor er det ingen eldre mennesker her?
Hva mener du?
Eldre mennesker, på dine foreldres alder eller dine besteforeldres alder.
De har forlatt dette stedet.
Mener du at de er døde?
Ja.
Alle sammen?
Hvordan er det mulig?
Det finnes ting det er best å ikke snakke om.
Vi tenker ikke på fortiden, Alexander.
-Vi gjør noe annet. -Hva da?
Vi minnes dem-
-med disse.
-Kommer du for å arbeide nå? -Nei, han er ikke frisk nok.
Vi skal se på maskinen hans.
Nå?
Bli her hos Toren.
Gå neste dag, i morgen.
Jeg må se om den er i orden.
Denne veien.
Vil du fortelle meg mer om New York i kveld?
Ja da.
Bra, den ser uskadd ut.
Vi hadde litt av en tur sammen.
-Er den klar? -Ser sånn ut.
Vil du bruke den nå?
Reise tilbake til din egen tid?
Vel, jeg. . .
Jeg kunne vel det.
Det virker som så lenge siden.
Nei. Du burde dra.
Og jeg må spørre deg-
-kan du ta med deg Kalen?
Hvorfor det?
Ta ham med herfra, tilbake til din tid. Vil du gjøre det?
-Mara, hvorfor? -Vær så snill.
Du vet ikke. Ta ham vekk herfra.
-Mara, hva er det som foregår? -De er tidlig ute! Vi må hente Kalen!
Nei, bli her. Bli i gruppen.
Løp!
Hvor bringer de dem? Vi må følge etter dem.
-Vi må finne dem. -Coléquinétor.
-Nei. -Hvorfor ikke?
Dette er 'neméeloitas'. Vårt liv her.
Hvordan kan dere la være å gjøre noe?
Hvordan kan jeg 'torétas alémor'? Det er dag og det er natt.
-Dag og natt. -Dette er verden.
Hvorfor gjør dere ikke motstand?
Motstand. Hvorfor gjør dere ikke det?
De som 'faréquilépax'-
-gjør motstand-
-blir tatt først.
Vet dere hvor de blir brakt? Kommer de noen gang tilbake?
-Har noen prøvd å følge etter dem? -Jeg vet ikke.
-Hva med morlockene? -Vi har ikke lov til å snakke om det.
Det må finnes en leder. Hør på meg.
Noen ganger må vi finne oss i det som skjer, selv om vi ikke vil.
Og andre ganger må vi kjempe-
-selv om vi er redde.
Det er vanskelig å forstå.
Jeg vet det.
Tro meg, jeg vet det.
Nå er de redde og jeg ber deg om ikke å være det.
Så vil du fortelle meg hva du vet?
Vi kan redde henne.
Vær så snill.
Når de blir tatt, så skal vi ikke snakke om det.
-Men vi vet alle om et sted. -Hvilket sted?
Hvor åndene er.
Her er det.
Velkommen til Vox Systemet. Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Det er i orden. Jeg kjenner denne fyren.
Hvordan kan jeg stå til tjeneste? Hva kan jeg finne fram til deg?
La oss se. Henry James.
Nei, ja?
Nei, for deprimerende. Kanskje Hemingway?
Nei, nei, for svett.
Platon, Proust, Pinter, Poe, Pound? Nei.
Martha Stewarts samlede verker?
Jeg har det!
Jules Verne. Helt etter din smak, vil jeg tro.
Fotonikk, ikke sant?
Eller det som er igjen av en. Det som er igjen av dem alle.
Jeg er den siste-
-og ''Disse fragmentene har jeg vernet mot ødeleggelsen'' .
T.S. Eliot.
Du kjenner ham ikke ennå, men han er så deprimerende og likevel så guddommelig.
Jeg beklager. Lånebiblioteket er for tiden ute av drift.
Vær ikke bekymret, jeg har dem alle her. Hver side i hvert bind.
-Kan du fortelle meg hva som skjer her? -Kildene mine er ikke lenger oppdatert-
-og informasjonen min er litt anekdotisk-
-men jeg tror at det som en gang var en rase, nå er to.
En over og en under.
Det har utviklet seg to forskjellige arter.
Og hvordan overlever de som er under?
Det er det virkelige spørsmålet, ikke sant?
Jeg tror det ikke.
Liker du ikke svarene, så burde du ikke stille spørsmålene.
Se på dem.
De har ingen kunnskap om fortiden. Og ingen ambisjoner for framtiden.
Så heldige.
Hvordan kan du si noe sånt?
Kan du overhodet forestille deg hvordan det er å huske alt?
Jeg husker seksåringen som spurte meg om dinosaurene for 800 000 år siden.
Jeg husker den siste boken jeg anbefalte.
Se hjemover, engel av Thomas Wolfe.
Og, ja, jeg husker til og med deg.
Reiser i tiden, praktisk anvendelse.
Hvordan vet du om morlockene når du ikke kan komme herfra?
Det var en eloi som greide å flykte.
Han fortalte meg alt.
Vi tilbrakte år sammen.
Bare med å snakke.
Samtalene fortoner seg litt uklare nå, men jeg husker dem.
Det er godt å ha en venn.
Da kan du hjelpe oss å finne morlockene. Finne Mara.
Og hvis sannheten er så grusom, vil den hjemsøke drømmene dine for alltid.
Vel, jeg tror jeg er vant til det.
Min venn sa at han kom fra øst.
Fra jungelen.
Kan du beskrive den?
Jeg behøver ikke det.
Følg bare åndedrettet.
I drømmen beveger vi oss mot den.
Men jeg tror den er ment for å holde oss unna.
Jeg tror jeg bør gå inn alene.
Mara ville bli svært sint på meg hvis du ble skadet.
Jeg skal finne henne, men du må gå tilbake til landsbyen og tenne et bål-
-så vi kan finne veien hjem.
-Vil du gjøre det? -Jeg har mistet lommeuret ditt.
De tok det fra rommet mitt.
Jeg er lei for det.
Hvorfor skulle de ta det?
Dumt.
Mara?
Kom litt nærmere.
Jeg biter ikke.
Forbauser jeg deg?
Litt, ja.
Vi har ikke alltid vært sånn.
Etter at månen falt ned fra himmelen-
-kunne ikke lenger jorden fø artene.
Noen greide å bli oppe.
Resten av oss flyktet under jorden.
Så, århundrer senere prøvde vi å komme ut i solen igjen-
-men vi kunne ikke det.
Så vi dannet kaster.
Noen som skulle være våre øyne og ører.
Noen som skulle være våre muskler og sener.
Du mener jegere.
Ja.
Avlet for å være jegere, men også avlet for å bli kontrollert.
Du skjønner, min kaste-
-konsentrerte oss om å utvide våre hjerne-evner.
Du kontrollerer tankene deres.
Ikke bare deres.
Eloienes.
Så det er ikke nok at dere jakter på dem som dyr.
-Det er deres rolle her. -Å være mat for dere?
Ja.
Og for dem som er egnet for det, å være-
-avlsobjekter for våre andre kolonier.
Du skjønner, jeg er bare en av mange.
Hvordan kan du sitte her og snakke så kaldt om dette?
Har du ikke tenkt over den menneskelige kostnad ved det du gjør?
Vi betaler alle en pris.
Alexander.
Vær ikke bekymret, du er trygg.
Jeg kontrollerer dem.
Uten den kontrollen-
-ville de bruke opp matforrådet-
-i løpet av noen måneder.
Matforrådet? De er mennesker!
Hvem er du-
-til å overprøve 800 000 års-
-utvikling?
Dette er en forvrengning av alle naturens lover.
Og hva er å reise i tiden-
-annet enn et patetisk forsøk på å kontrollere verden omkring deg?
Din fruktesløse streben etter å få svar på et spørsmål.
Tror du ikke jeg kjenner deg, Alexander?
Jeg kan se inn i hukommelsen din.
Marerittene dine.
Drømmene dine.
Du er en mann hjemsøkt av to forferdelige ord:
Hva om?
Pappa! Pappa!
Du bygde tidsmaskinen din på grunn av Emmas død.
Hvis hun hadde levd, ville den ikke ha eksistert.
Så hvordan kunne du bruke maskinen til å dra tilbake for å redde henne?
Du er det uunngåelige resultatet-
-av din tragedie.
Akkurat som jeg-
-er det uunngåelige resultatet-
-av dere.
Du har fått ditt svar.
Dra nå.
Du har noe som tilhører meg.
Vi har alle våre tidsmaskiner, har vi ikke?
De som tar oss med tilbake er minner-
-og de som bærer oss framover-
-er drømmer.
Du glemmer en ting.
Hva om?
Hva gjør du med den?
Forandrer framtiden.
Vent her.
Løp.
Skynd deg!
Jeg er lei for at du mistet maskinen din.
Det er i orden.
Det var bare en maskin.
''Menigheten reiste seg og stirret-
-da de tre døde guttene kom marsjerende opp midtgangen-
-Tom først-
-så Joe og Huck-
-som kledd i filler snek seg fårete bakerst.
De hadde gjemt seg i et ubrukt galleri, og hørt på sin egen begravelsesandakt.
Tante Polly, Mary og Harperfamilien kastet seg. . . ''
Dette er stedet.
Ja, det er det.
-Men det er ingenting her. -Vel, det var annerledes da.
Her var laboratoriet mitt.
Kjøkkenet var der borte, hvor det treet står.
Ikke at Mrs. Watchit noen gang slapp meg inn dit.
Jeg vet ikke hva jeg skal si, sir.
Han har vært borte hele uken.
Og du aner ikke hvor han har dratt?
Nei, sir.
Det var drivhuset mitt.
Det var en hage utenfor.
Grenétorémarétas?
Ja.
-Jeg er glad. -Sir?
Jeg er glad for at han er reist.
Kanskje han endelig har funnet et sted hvor han kan bli lykkelig.
Dette var hjemmet mitt.
Sitt hjem.
For lenge siden.
Vet du, Molly og jeg har snakket om å ansette en husholderske.
En som kan bo hos oss og hjelpe oss med Jamie. Er De interessert?
Kanskje, bare til herren er tilbake.
Naturligvis.
Men det blir forandringer, jeg fører en stram husholdning.
Det tviler jeg ikke på.
Jeg kommer igjen i morgen, så ordner vi det.
-God natt, Mrs. Watchit. -God natt, Mr. Philby.
Gud være med deg, gutten min.
Gud være med deg.